«NURSE’S SONG» ВІЛЬЯМА БЛЕЙКА: ВІД КЛАСИЧНИХ ІНТЕРПРЕТАЦІЙ ПОЕЗІЇ ДО КОГНІТИВНОЇ МОДЕЛІ СВІТУ НЕВИННОСТИ У ПОЕТИЧНОМУ ТЕКСТІ
У статті представлено поглиблений аналіз поезії Вільяма Блейка «Nurse’s Song» зі збірки «Songs of Innocence» крізь призму інтегрованого поєднання класичної літературознавчої критики та сучасної когнітивної поетики. Актуальність дослідження зумовлена необхідністю інтерпретації творчости Блейка не лише як сукупности символів, а як цілісної системи когнітивної організації людського досвіду. Узагальнено й систематизовано інтерпретації дослідників творчости поета, які висвітлюють лексичні, акустичні, граматичні та комунікативні виміри поеми. Констатовано, що традиційні підходи не розкривають глибинних ментальних структур, які конституюють єдність поетичного світу невинности. Метою дослідження є реконструкція фреймових, метафоричних і образ-схемних структур, що забезпечують узгодженість між дитячою грою, позицією няньки та гармонізованим ландшафтом. Методологійну основу становить інтеграція фреймового аналізу, теорії концептуальної метафори та аналізу образ-схем. У результаті виокремлено ієрархію фреймів: центральні («гра», «опіка») та периферійні («переконування й довіра», «часова межа», «внутрішній спокій», «спільність»). Доведено, що ці структури нормалізують дитячу активність та моделюють комунікацію як процес, заснований на взаємній довірі, а не на ієрархічному примусі. Окрему увагу зосереджено на системі концептуальних метафор, завдяки яким абстрактні категорії інтерпретуються через призму тілесно-сенсорного досвіду. Аналіз образ-схем дозволяє простежити дораціональну основу поетичного світу, де стан невинности постає як динамічно врівноважений процес переживання реальности. У висновках зазначено, що «Nurse’s Song» репрезентує модель світу невинности не як наївність, а як особливий когнітивний режим, здатний утримувати знання про небезпеку, зберігаючи при цьому відкритість до радости теперішнього моменту.
Авторське право (c) 2026 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
АДАПТИВНІ ПСИХОЛІНГВІСТИЧНІ СТРАТЕГІЇ УСНОГО ВІЙСЬКОВОГО ПЕРЕКЛАДУ
Усний військовий переклад здійснюється в умовах екстремального стресу, оперативної терміновості і високих когнітивних та емоційних навантажень. У статті досліджується когнітивне навантаження, з яким стикаються військові перекладачі в умовах підвищеного ризику, а також аналізуються адаптивні психолінгвістичні стратегії, що забезпечують ефективність їхньої перекладацької діяльності за таких обставин. Спираючись на положення психолінгвістики, когнітивної лінгвістики та перекладознавства, у дослідженні застосовано аналітичну методологію, що ґрунтується на аналізі задокументованих випадків військового перекладу, зразків військового дискурсу та результатів емпіричних досліджень когнітивного навантаження і мовної обробки в умовах стресу. Результати аналізу засвідчують, що екстремальні ситуації, зокрема загроза, часовий тиск, шумове середовище, втома й етично-емоційний дисонанс, істотно порушують базові когнітивні процеси, такі як контроль уваги, робочу пам’ять, семантичну обробку та прийняття рішень. У відповідь на ці чинники військові перекладачі активують комплекс адаптивних психолінгвістичних стратегій, серед яких селективна увага, автоматизована мовна обробка, стратегічне вилучення, когнітивне групування, емоційна регуляція та евристика швидкого прийняття рішень. Хоча ці стратегії забезпечують функціональну комунікацію в умовах тиску, вони водночас підвищують ризик помилок і втрати прагматичних смислів. У статті обґрунтовується доцільність розгляду усного військового перекладу як різновиду високоризикової когнітивної діяльності, а не лише як мовного посередництва. Отримані результати створюють підґрунтя для розроблення методологічних рекомендацій, спрямованих на вдосконалення підготовки усних перекладачів, розвиток когнітивної стійкості та підвищення операційної надійності в екстремальних військових умовах.
ПРАГМАТИЧНІ МЕХАНІЗМИ КОНСТРУЮВАННЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ ІДЕНТИЧНОСТІ В СУЧАСНІЙ УКРАЇНСЬКІЙ ЕСЕЇСТИЦІ (НА МАТЕРІАЛІ КНИГИ «КОД НАЦІЇ»)
У статті проаналізовано трансформаційні процеси в українській есеїстиці періоду Незалежності (1991–2023 рр.) крізь призму її ролі у конструюванні національної ідентичності. На прикладі аналізу збірки есеїв «Код нації» виявлено, що ключовим механізмом впливу на аудиторію є іллокутивна сила висловлювання, спрямована на трансформацію когнітивних та аксіологічних установок адресата. Дослідження демонструє, як через «ми-дискурс», системне використання пресупозицій та імплікатурних структур відбувається інтеріоризація ідей національної приналежності, де висновки автора сприймаються читачем як власні переконання. Особливу увагу приділено актуалізації історичної пам’яті як стратегічного ресурсу консолідації, було становлено, що в есеїстиці минуле переводиться з площини пасивної меморіалізації у сферу нормативного смислотворення. Через оптику мікроісторії та матеріальної культури автори збірки легітимізують цивілізаційну глибину українства, пропонуючи метафору «генетичного коду» як основу для міжпоколінної передачі культури. Паралельно з цим проаналізовано лінгвопрагматику мовного питання – в есеях мова репрезентується не лише як засіб спілкування, а як фундаментальний складник національної безпеки та соціокультурної стійкості. Через опозицію «свій – чужий» та деонтичні модальні маркери утверджується пріоритетність української мови як умови подолання колоніальної спадщини. У роботі описано стратегії деконструкції радянських репрезентаційних схем, що ґрунтувалися на міфах про «селянськість» та «вторинність» української культури. Натомість есеїстика пропонує суб’єктну модель ідентичності, де локальна традиція стає зразком для ширшого національного самоопису. Зроблено висновок, що сучасний український есей є відкритою системою, здатною інтегрувати різні соціальні групи навколо спільної цінністної основи – свободи, гідності та європейської цивілізаційної орієнтації, що забезпечує внутрішню стійкість та зовнішню суб’єктність держави в умовах глобальних викликів.
СТВОРЕННЯ «ВОРОГА»: СТРАТЕГІЇ ПОЛЯРИЗАЦІЇ «US-THEM» У МАНІПУЛЯТИВНИХ ПОЛІТИЧНИХ НАРАТИВАХ
У цій статті досліджуються лінгвістичні, наративні, метафоричні та мультимодальні стратегії, що використовуються в маніпулятивних політичних наративах для конструювання та підкріплення поляризованих ідентичностей «us-them». Ці наративи стратегічно просувають сприятливий образ внутрішньої групи («us»), одночасно зображуючи зовнішню групу («them») в негативному, часто загрозливому світлі. Дослідження охоплює п’ятнадцяти зразків новин за 2023–2024 роки, що містять маніпулятивні політичні наративи, котрі в свою чергу порівнюються з вісьмома легітимними новинами, котрі висвітлюють аналогічні політичні теми, що дозволяє систематично дослідити відмінності у дискурсі. Результати дослідження виявляють системні патерни маніпуляції: медіа-зразки, що містять маніпулятивні політичні наративи, демонструють значно вищу частоту використання інклюзивних та ексклюзивних займенників, які слугують для окреслення меж групи та сприяють емоційній лояльності. Також спостерігається, що неправдиві новини часто використовують оціночну лексику для піднесення внутрішньої групи («us») та дегуманізуючі або зневажливі ярлики для «демонізації» зовнішньої групи («them»). Метафори, що викликають асоціації з війною, хворобами та екзистенційними загрозами, з’являються у понад двох третинах маніпулятивних зразків, підсилюючи відчуття терміновості та морального конфлікту. На відміну від цього, таке метафоричне формулювання рідко зустрічається в легітимній журналістиці, яка, як правило, зберігає більш нейтральний та аналітичний тон. Аналіз, проведений у дослідженні, також демонструє, що маніпулятивні наративи, як правило, зводять складні політичні ситуації до спрощених бінарних протиставлень, представляючи проблеми як моральні битви між добром і злом. Це надмірне спрощення часто супроводжується емоційно-зарядженими образами та провокативною мовою, що разом підсилюють переконливий вплив. Дослідження робить внесок у сферу критичного аналізу дискурсу, пропонуючи розуміння механізмів політичної маніпуляції та практичні рекомендації щодо підвищення медіаграмотності та посилення практики перевірки фактів у демократичних суспільствах.
ВПЛИВ OLD ENGLISH ТА ІНШИХ МОВ НА ФОРМУВАННЯ ДІЄСЛІВНОЇ СИСТЕМИ СУЧАСНОЇ АНГЛІЙСЬКОЇ МОВИ
У роботі досліджується кореляція між етимологією двох груп дієслів (правильні та неправильні дієслова) англійської мови та можливими чинниками, що впливали на них. Для розкриття цієї теми було проаналізовано походження групи неправильних і групи правильних дієслів, визначено середню частоту походження дієслів з різних мов, встановленні співвідношення між джерелом запозичення та типом словозміни. Досліджено зв’язок історії англійської мови, а саме давньоанглійського періоду та періоду Middle English з граматичними засадами тих часів і сучасних форм дієслів. Аналіз було проведено задля встановлення можливих причин специфічного словотворення, трансформації і збереження форм дієслів впродовж певного періоду. Актуальність дослідження зумовлена тим, що не дивлячись на тенденцією до спрощення граматичної системи в сучасній англійській мові, поділ дієслів на правильні та неправильні залишається перманентним. Перевірено гіпотезу про те, що доробком давньоанглійського періоду та германської мовної спадщини є більшість нерегулярних дієслів сучасної англійської мови, а іншомовне, насамперед, французьке та латинське, походження має значна частина регулярних дієслів або вони сформувалися внаслідок пізніших мовних зв’язків. Джерельною базою дослідження послужили авторитетні етимологічні та історико-лінгвістичні видання, що дозволили досягти мети дослідження. Матеріалом розвідки стала вибірка з 172 нерегулярних та 74 регулярних дієслів. У статті застосовано методи порівняльно-історичного та етимологічного аналізу і кількісного підрахунку. Отримані результати засвідчують, що значно вищою є частка французьких і латинських запозичень у групі регулярних дієслів, порівняно з нерегулярними, а дієслова германського походження мають кількісну перевагу у групі нерегулярних дієслів. Таким чином, сучасний розподіл дієслів за типами словозміни в англійській мові тісно пов’язаний з історичними процесами розвитку останньої.
ПОЕТИЧНИЙ ПРИЙОМ МОРФОЛОГІЧНОЇ СПІВПОЗИЦІЇ У ТВОРЧОСТІ ВАСИЛЯ СТУСА
У статті описані аксіоми дослідження поетичних творів, сформульовані відомими дослідниками морфологічного рівня поетичної мови: аксіома виразності, аксіома парадигматичності, аксіома цілісності, аксіома інтенціональності. Низка принципів дослідження й опису граматичного рівня поетичної мови, які було вироблено на підґрунті цих аксіом, застосовані для аналізу віршових творів Василя Стуса. Розглянуто універсальний морфолого-поетичний прийом виділення й актуалізації граматичних одиниць у поетичних творах митця – морфологічну співпозицію, яку визначають як морфологічне співположення словесних знаків на невеликому просторі віршованого тексту. Серед загальнопоетичних способів актуалізації морфологічна співпозиція є найбільш активним за частотністю свого функціювання в поетичному тексті. У творчості Василя Стуса морфологічне співположення зафіксовано у двох типах словосполучень. Перший тип – стійкі традиційні вирази, що передають ідею накопичення, типовості. Другий тип – авторські комбінації, у яких повтор кореня створює додаткові смисли у відображенні типових дій, процесів. Відзначено авторський вибір одиниць морфологічного рівня мови у співпозиції: вони є граматично маркованими одиницями (дієслівна форма наказового способу, іменникова форма вокативу, субстантивний біном), рідко вживаними та оказіональними словами. Зроблено висновок про індивідуальне креативне використання автором загальнопоетичних способів актуалізації морфологічних форм і значень, співпозиції морфологічних одиниць зокрема, й схарактеризовано низку авторських прийомів актуалізації та нейтралізації граматичних смислів. Перспективою дослідження стає визначення граматичних засобів, які обирають інші українські поети-шістдесятники під час створення текстів для реалізації художнього задуму.
ПРОБЛЕМИ ПЕРЕКЛАДУ ЛЕКСИКО-ФРАЗЕОЛОГІЧНИХ КОМПОНЕНТІВ: ЗІСТАВНИЙ АНАЛІЗ АНГЛОМОВНОГО ТА УКРАЇНОМОВНОГО ІНЖЕНЕРНОГО ФАХОВОГО МОВЛЕННЯ
У статті розглядаються проблеми перекладу лексико-фразеологічних компонентів інженерного фахового мовлення в українській та англійській мовах. Актуальність дослідження зумовлена тим, що попри традиційне трактування інженерного дискурсу як стилістично нейтрального й переважно термінологічного, у його межах активно функціонують лексико-фразеологічні одиниці, які відіграють важливу номінативну та когнітивну роль і водночас створюють додаткові труднощі для перекладача. Метою статті є здійснення зіставного аналізу лексико-фразеологічних компонентів інженерного фахового мовлення та виявлення основних проблем їх перекладу з англійської мови українською. Матеріалом дослідження слугують англомовні й українськомовні фахові тексти з галузі прикладної механіки та машинобудування, зокрема тексти й перекладні завдання з навчального посібника з іноземної мови фахового спрямування для студентів- механіків Київського національного університету технологій та дизайну. Методологічну основу становлять методи зіставної лексикології, контекстуально-семантичного та перекладознавчого аналізу. У статті окреслено типологію лексико-фразеологічних компонентів інженерного дискурсу (термінологізовані словосполучення, напівідіоматичні конструкції, метафоризовані одиниці з деактивованою образністю) та проаналізовано їхні українські відповідники. Показано, що переклад таких одиниць у більшості випадків не може здійснюватися шляхом буквального калькування й потребує застосування описових і трансформаційних стратегій з урахуванням норм українського фахового мовлення. Зіставний аналіз підтверджує наявність структурної асиметрії між англійською та українською, зокрема перевагу дієслівних моделей у англійській та іменникових конструкцій в українській мові. Практичну значущість дослідження вбачаємо у можливості використання його результатів у курсах іноземної мови фахового спрямування, основ перекладознавства та зіставної лексикології для формування в здобувачів освіти вмінь аналізувати фахові словосполучення, добирати адекватні перекладацькі відповідники й уникати семантичного дисбалансу між текстом оригіналу та перекладу.
УКРАЇНСЬКЕ ФЕНТЕЗІ: МІЖ РАДЯНСЬКОЮ ТА ПОСТМОДЕРНОЮ ТРАДИЦІЯМИ
Стаття присвячена методологічним і світоглядно-філософським проблемам дослідження жанру фентезі та інших творів фантастичної парадигми. Актуальність дослідження жанру фентезі зумовлена його високою популярністю серед молоді та здатністю слугувати важливим ресурсом для пошуку ідентичності в епохи глобальних трансформацій. Незважаючи на глибоку міфологічну основу та виховний потенціал, жанр фентезі в Україні досі стикається із системними звинуваченнями в ескапізмі та недостатньо досліджений на матеріалі творів вітчизняних авторів. Мета статті – визначити світоглядні основи сучасного українського фентезі та довести його опозиційність до радянської (тоталітарної) і постмодерної (ігрової) традицій, обґрунтувавши національно- ідентифікаційний потенціал жанру. Для досягнення мети виконано аналіз впливу радянської ідеології та постмодерну на сприйняття фентезі, визначено структурні відмінності між постмодерним та міфологічним («концептуальним») фентезі, а також виокремлено ключові національні архетипи. Методи дослідження. У роботі застосовано системний підхід та методологію світоглядно-ідеологічного аналізу для виявлення глибинних смислів та культурних кодів, втілених у текстах. Застосовано компаративний метод для зіставлення українського та російського/ проросійського фантастичних наративів. Використано історико- генетичний метод для простежування ідеологічного впливу радянського літературознавства (зокрема, звинувачень в ескапізмі та штучного введення терміна «казкова фантастика») та структурно-функціональний аналіз для вивчення конфлікту між концептуальним фентезі (Дж.Р.Р. Толкін) та ігровим постмодернізмом. Виявлено, що в радянському літературознавстві фентезі тлумачилося як «ідеологічно вороже» явище, що сприяло його знеціненню. Згодом, домінування постмодерну призвело до нівелювання змісту жанру, замінивши його ігровим (розважальним) характером та системою шаблонів. Це призвело до втрати зв’язку з колективним несвідомим, національним та актуалізованими архетипами, що спровокувало внутрішній конфлікт жанру. Українське фентезі, навпаки, ґрунтується на природному міфі і є світоглядно опозиційним до цих традицій. Його світоглядна матриця актуалізує потужні антиімперські ідеї та цінність свободи і життя, що реалізується на рівні психологічного розвитку персонажів та їхніх вчинків. Для розкриття ініціального потенціалу українського фентезі необхідно подолати шаблонізований підхід, що базується лише на фольклорному антуражі, на користь світоглядно-ідеологічного аналізу.
ВЕРБАЛІЗАЦІЯ ЕМОЦІЙНО-ОЦІННОГО ВИСЛОВЛЮВАННЯ В СЕМАНТИКО-СЛОВОТВІРНОМУ ВИМІРІ (НА ПРИКЛАДІ НІМЕЦЬКИХ ПЕСТЛИВИХ ЗВЕРТАНЬ-ПРІЗВИСЬК)
Статтю присвячено комплексному лінгвістичному аналізу німецьких пестливих звертань (Kosenamen), зокрема звертань-прізвиськ (Übernamen), у сучасному німецькомовному просторі. Актуальність дослідження зумовлена необхідністю систематизації семантичних і словотвірних характеристик пестливих номінацій як важливого складника мовного етикету, приватної комунікації та репрезентації міжособистісних стосунків. У межах антропоцентричної парадигми сучасного мовознавства такі одиниці розглядаються як засіб вербалізації емоційно-оцінної семантики та інструмент конструювання інтимного дискурсивного простору. Мета дослідження – виявити структурно-семантичні особливості Kosenamen, установити їхні основні тематичні групи та визначити продуктивні типи словотворення. Матеріалом дослідження слугували 344 одиниці пестливих звертань, дібрані з німецькомовних електронних ресурсів. Виокремлено десять семантичних груп звертань-прізвиськ. Продуктивними є номінації, пов’язані з гастрономічною сферою (передусім солодощами) та зоонімами, що відображає тенденцію до метафоризації позитивно маркованих ознак. Значну частку становлять звертання з казково- міфологічною, природною, соціально-рольовою, жартівливо-іронічною та еротичною семантикою. Установлено, що домінантними способами словотворення є словоскладання та афіксальна деривація із залученням демінутивних суфіксів (-chen, -lein, -i, -li), тоді як редуплікація, контамінація, скорочення й регресивна деривація функціонують менш продуктивно. Активний вплив англомовних запозичень свідчить про динамічність і відкритість сучасного німецькомовного приватного дискурсу. Доведено, що Kosenamen виконують експресивно-оцінну, прагматичну та соціально-маркувальну функції, відображаючи взаємодію мовної традиції, культурних моделей і креативності мовців.
РЕПРЕЗЕНТАЦІЯ ТРИВОЖНИХ СТАНІВ У СУЧАСНОМУ АНГЛОМОВНОМУ МЕДІАДИСКУРСІ
У статті проаналізовано вербальні та невербальні засоби репрезентації тривожних станів у сучасному англомовному масмедійному дискурсі. Матеріалом дослідження обрано фрагменти статей, що описують тривожні стани, дібрані методом суцільної вибірки з щотижневого американського інтернет-журналу “Newsweek” за 2025 рік. Результати дослідження засвідчують, що основним лексичним маркером тривожності в англійській мові є іменник “anxiety”, який сполучається з різними препозиційними модифікаторами і формує широкий спектр термінів, що конкретизують не лише тип тривожності (соціальна, сепараційна, післяпологова, кліматична, страх польотів, страх перед подарунками тощо), а й контекст її виникнення. Cловосполучення “social anxiety”, “separation anxiety”, “postpartum anxiety”, “climate anxiety” та інші розкривають джерела, часові рамки й соціокультурні особливості психоемоційного дискомфорту. Аналіз ілюстративних фрагментів виявив, що у масмедійному дискурсі тривожність описується за допомогою метафор та епітетів, що підсилюють експресивність і допомагають передати складність суб’єктивних переживань. Застосування дискурсивних маркерів, фігур накопичення, синтаксичних конструкцій, які імітують “задихане мовлення”, сприяє відтворенню динаміки стану тривожності і паніки, створюючи у читача ефект своєрідної емоційної участі. Особливе місце в репрезентації тривожності посідають описи фізіологічних проявів – серцебиття, болю в грудях, задишки, потовиділення, – що підкреслюють багатогранність цього емоційного стану. Окрім того, виявлено такі політичні, економічні та соціальні фактори, як зростання цін, безробіття, соціальна самотність та глобальні кризи. Вони поглиблюють генералізований тривожний розлад і негативно впливають на психологічну атмосферу суспільства. Отже, у сучасному англомовному масмедійному дискурсі поняття тривожності перетворюється на багатогранний соціокультурний феномен, із різними контекстуальними нашаруваннями, що віддзеркалюють актуальні суспільні виклики та особливості культури самовираження. Перспективою подальших досліджень вважаємо проведення мультимодального аналізу відеоконтенту соціальних мереж для виявлення кореляцій між вербальними маркерами тривожності та невербальними проявами користувачів.
ЛІНГВОСТИЛІСТИЧНІ ЕФЕКТИ АНГЛІЙСЬКИХ ЗАПОЗИЧЕНЬ У СУЧАСНОМУ ІТАЛІЙСЬКОМУ МЕДІАДИСКУРСІ
У статті розглянуто лінгвостилістичні ефекти англійських запозичень у сучасному італійському медіадискурсі на матеріалі корпусу з 100 текстів провідних онлайн-видань «La Stampa», «La Repubblica» та «Il Giornale», що висвітлюють події у сфері технологій, політики, економіки, культури, гастрономії, розваг, спорту та моди. Основна увага приділялася функційній ролі англіцизмів, їхній інтеграції в контекст та стилістичному потенціалі в межах 8 виокремлених концептосфер. Методологія включала лінгвостилістичний аналіз, який дозволяв простежити участь запозичених лексичних одиниць у створенні мовних ефектів і підсиленні комунікативної привабливості тексту, прагматичний аналіз, що визначав авторські комунікативні інтенції, специфіку мовленнєвої поведінки та закономірності використання англіцизмів у медіадискурсі, а також структурний аналіз, що давав змогу виявити взаємозв’язок англіцизмів із контекстом у межах цілісної системи тексту та їхнє функціонування як частини інформаційної структури. Дослідження засвідчило, що переважна більшість англіцизмів функціонують у вигляді універсальних номінативних одиниць, що нейтралізовані стилістично, забезпечуючи швидкість інформаційного обміну, точність номінації та комунікативну економію й уніфікуючи глобалізовані медіатексти. Лінгвостилістичні ефекти, спричинені вживанням англійських запозичень, простежуються досить рідко й обмежуються сферами технологій, політики, економіки, культури, спорту та моди. Окремі адаптовані та морфологічно гібридні форми зберігають експресивність, створюють мовну новизну та слугують інструментом стилістичного виділення тексту, привертаючи увагу адресата та підкреслюючи його комунікативну значущість. Результати дослідження підтверджують концепцію гібридизації медіадискурсу та демонструють прагматичну орієнтацію сучасного інформаційного тексту, де англіцизми виконують передусім номінативну й інформаційну функції, а їхній стилістичний потенціал активується ситуативно, трансформуючи очікувані смислові фрейми та підсилюючи перлокутивний ефект висловлення.
PHRASEOLOGISCHE ÄQUIVALENZ UND IHRE REALISIERUNG IN LITERARISCHER ÜBERSETZUNG: EINE ANALYSE AM BEISPIEL DES ROMANS “OLGA” VON B. SCHLINK
In den letzten Jahrzehnten wird der Phraseologie ein stetig wachsendes Interesse entgegengebracht. Als universelle sprachliche Zeichen gelten Phraseologismen als Träger kultureller Besonderheiten; sie manifestieren den Geist und die Eigenart eines Volkes und stellen wichtige Elemente literarischer Werke dar. Viele Übersetzer:innen sind mit dem Problem der Übersetzbarkeit fester Wendungen konfrontiert, was Impulse für weitere Forschungen auf diesem Gebiet liefert. Die vorliegende Abhandlung beschäftigt sich mit der Übersetzungsproblematik von Phraseologismen in literarischen Texten am Beispiel Deutsch-Ukrainisch. Als Untersuchungsmaterial dienen der Roman „Olga“ von Bernhard Schlink und seine ukrainische Übersetzung von Jelena Daskal. Der Fokus der Arbeit liegt auf den Eigenschaften von Phraseologismen, ihrer Funktion in literarischen Werken, ihrer Übersetzbarkeit, den Übersetzungsproblemen phraseologischer Einheiten sowie auf den Typen phraseologischer Entsprechungen. In der Fachliteratur wird zwischen Totaläquivalenz, partieller Äquivalenz und Nulläquivalenz unterschieden. Bei fehlender phraseologischer Äquivalenz stehen den Übersetzer:innen folgende Möglichkeiten zur Verfügung: die Übersetzung durch eine freie Wortverbindung, eine wortgetreue Übersetzung oder die Wiedergabe des Phraseologismus durch ein Einzellexem. Die Ergebnisse zeigen, dass die Phraseologismen der Ausgangssprache in der Zielsprache überwiegend durch partielle Äquivalente oder Einzellexeme wiedergegeben wurden. Der individuelle Stil der Übersetzerin zeigt sich darin, dass sie mehrere freie Wortverbindungen und Einzellexeme des Originals durch Phraseologismen ersetzt, was auf einen höheren Grad ukrainischer Emotionalität, Sensibilität, Lyrik und Subjektivität hinweist. Die Untersuchung unterstreicht die Bedeutung des kulturellen Kontexts sowie der ästhetischen Funktion literarischer Werke bei der Auswahl geeigneter Übersetzungsverfahren.
ЖАНРОВІ ОСОБЛИВОСТІ СУЧАСНОЇ БРИТАНСЬКО-УКРАЇНСЬКОЇ ПРОФЕСІЙНОЇ КОМУНІКАЦІЇ В ПОЛІТИЧНОМУ ДИСКУРСІ ПЕРІОДУ РОСІЙСЬКО-УКРАЇНСЬКОЇ ВІЙНИ
Стаття присвячена дослідженню жанрових різновидів професійної політичної комунікації у британському політичному дискурсі періоду російської агресії проти України (24 лютого 2022 р. – лютий 2026 р.) з позицій когнітивно-комунікативного підходу. Метою роботи є визначення специфіки функціонування жанрів політичної комунікації, зокрема, урядової заяви, політичної промови, парламентських дебатів і дискусій, політичного інтерв’ю, агітаційної промови та дипломатичних документів як інструментів когнітивного моделювання реальності, промоції політики підтримки України та формування колективного наративу про війну. На основі автентичних джерел (офіційні стенограми Hansard, урядові публікації на сайті GOV.UK, промови Бориса Джонсона, Ріші Сунака, Кіра Стармера, дипломатичні документи Британії в ООН, ОБСЄ та на зустрічах G7) встановлено, що британський політичний дискурс характеризується високим міжпартійним консенсусом, моральною чіткістю позицій та системною активацією когнітивних фреймів «незаконна та неспровокована агресія», «добро проти зла», «міжнародний порядок, заснований на правилах» vs «імперіалізм і тиранія». Такий наратив формується і реалізується у різних жанрах політичної комунікації. Когнітивно-комунікативний підхід дозволив виявити, як саме ці жанри передають інформацію й активно конструюють реальність, активуючи фрейми моральної ясності та колективної солідарності. Доведено, що жанрові форми британської політичної комунікації практикуються як для інформування суспільства, так і виконують функції залучення у політичний процес, забезпечуючи стійку підтримку України, незалежно від змін у персональному складі уряду Великої Британії.
РЕАЛІЇ ЯК ПРОБЛЕМА СУЧАСНИХ ЛІНГВІСТИЧНИХ ДОСЛІДЖЕНЬ (НА МАТЕРІАЛІ БРИТАНСЬКОГО ВАРІАНТУ АНГЛІЙСЬКОЇ МОВИ)
У статті здійснено комплексний аналіз реалій британського варіанта англійської мови як лінгвокультурної категорії, що становить одну з центральних проблем сучасного перекладознавства. Актуальність дослідження зумовлена інтенсифікацією міжкультурної комунікації та зростанням обсягу британського аудіовізуального контенту в українському медіапросторі, що актуалізує питання адекватного відтворення культурно специфічних одиниць у перекладі. Об’єктом дослідження є реалії, що функціонують у британському аудіовізуальному дискурсі, зокрема в художніх фільмах і телесеріалах. Предметом аналізу виступають їх семантична структура, типологічні характеристики та перекладацькі стратегії відтворення українською мовою з урахуванням мультимодальної організації тексту. Метою статті є систематизація теоретичних підходів до визначення поняття «реалії», уточнення їх статусу в межах британського культурного простору та виявлення закономірностей функціонування й перекладу в умовах аудіовізуальної комунікації. Методологічну основу дослідження становлять описовий, контекстуальний і порівняльно-типологічний методи, а також елементи соціосеміотичного аналізу, що передбачає розгляд вербального компонента у взаємодії з візуальними та аудіальними модусами. У результаті дослідження встановлено, що реалії британського варіанта англійської мови характеризуються багаторівневою семантичною організацією, яка поєднує денотативний, конотативний і символічний компоненти та відображає соціально-історичну специфіку британської культури. Доведено, що в аудіовізуальному тексті реалії функціонують як складники мультимодального семіотичного ансамблю, а їх інтерпретація залежить від взаємодії мовних і немовних засобів вираження. Виявлено, що в умовах субтитрування й дубляжу перекладацькі рішення зумовлюються не лише лексико-семантичними чинниками, а й часово-просторовими обмеженнями екранного тексту, що актуалізує стратегії адаптації, прагматичної конкретизації, редукції та компенсації. Зроблено висновок про необхідність комплексного підходу до аналізу реалій у перекладознавчому аспекті, який інтегрує лінгвістичний, лінгвокультурний і соціосеміотичний рівні опису та враховує специфіку мультимодальної організації аудіовізуального дискурсу.
ДИСКУРСИВНІ СТРАТЕГІЇ ТА ЛІНГВІСТИЧНА ІДЕНТИЧНІСТЬ У БРИТАНСЬКИХ ЛАЙФСТАЙЛ-БЛОГАХ: МУЛЬТИМОДАЛЬНИЙ АНАЛІЗ ЦИФРОВОЇ САМОПРЕЗЕНТАЦІЇ
У статті досліджуються лінгвістичні характеристики британських лайфстайл-блогів як окремого жанру цифрового дискурсу, що суттєво вплинув на сучасний медіапростір та моделі онлайн- комунікації. Проаналізовано, яким чином британські лайфстайл- блогери конструюють свою цифрову ідентичність за допомогою специфічних лінгвістичних стратегій, зокрема структурної організації тексту, граматичних конструкцій, стилістичних засобів та орфографічних виборів. На матеріалі корпусу репрезентативних британських лайфстайл-блогів різної тематики (подорожі, кулінарія, особистісний розвиток, краса, спорт, книги та технології) встановлено, що лінгвістичні особливості виконують як комунікативну, так і переконувальну функції в процесі цифрової самопрезентації. Доведено, що британські лайфстайл-блоги характеризуються унікальними дискурсивними ознаками, які вирізняють їх з-поміж інших онлайн-жанрів, поєднуючи елементи розмовного мовлення з витонченими прийомами переконання. Встановлено, що блогери стратегічно послуговуються неповними реченнями, конструкціями пасивного стану, умовними реченнями та прямою мовою задля створення близькості з аудиторією за одночасного збереження авторитетності у своїй тематичній ніші. Виявлено також, що орфографічні відхилення нерідко є свідомими стилістичними рішеннями, а не помилками – вони слугують посиленню емоційного впливу та створенню розмовного тону. Стилістичні засоби – метафора, персоніфікація, епітет, гіпербола та порівняння – широко використовуються для створення запам’ятовуваного контенту та впливу на сприйняття читача. Дослідження робить внесок у розуміння того, як цифровий дискурс розвивається в конкретних культурних контекстах, і розкриває лінгвістичні механізми ефективної онлайн-самопрезентації та залучення аудиторії в британському цифровому медіапросторі.
«БУЛА СОБІ ЖІНКА З ТРЬОМА ДІТЬМИ …»: МЕМУАРНА ІСТОРІЯ ВИЖИВАННЯ МАЛКИ ЛЕВІН ПІД ЧАС ГОЛОКОСТУ
У запропонованій статті розглядається мемуар «Материнська відвага» (A Mother’s Courage, 2023) Малки Левін, письменниці єврейського походження, яка народилася у Володимир-Волинському та вижила під час Голокосту. У віці трьох років вона разом з мамою і двома братами пережила чимало трагічних подій та була врятована українською родиною. Особлива увага у дослідженні приділяється вирішальній ролі матері авторки у виживанні родини в роки переслідувань і вимушених переміщень. Метою дослідження є з’ясування того, як образ матері, створений Левін, розкриває незламний дух, позначений стійкістю, моральною рішучістю та свідомим збереженням ідентичності, що відіграли ключову роль у підтриманні як фізичного виживання, так і емоційної стабільності в екстремальних умовах війни. У статті показано, що материнська мужність не обмежувалася лише фізичною витривалістю. Вона втілювалася в щоденних проявах турботи, відповідальному виборі і моральній стійкості, які допомагали зберігати єдність родини та підтримувати надію навіть у найтяжчі моменти. Особливу увагу приділено намаганням матері зберегти культурну, релігійну та родинну ідентичність, які функціонували як внутрішня форма опору дегуманізації. У статті стверджується, що прагнення матері зберегти гідність, пам’ять та ідентичність створило психологічне й етичне підґрунтя, яке дало змогу родині пережити Голокост. Розглядаючи мемуар Левін у контексті автобіографічної прози Голокосту, дослідження підкреслює значущість материнської ролі у виживанні, яке розуміється не лише як індивідуальний досвід, а як колективний, реляційний та міжгенераційний процес. Зрештою, стаття робить внесок у дослідження літератури Голокосту та жіночого автобіографічної прози, наголошуючи на материнській моральній силі й стійкості у формуванні як виживання під час Голокосту, так і повоєнної пам’яті.
LA MODÉLISATION DE LA COMMUNICATION: VERS UN MODÈLE INTÉGRATIF STRATIFIÉ
Cet article s’inscrit dans le cadre de la linguistique communicationnelle contemporaine et a pour objectif d’élaborer un modèle intégratif stratifié de la communication fondé sur une analyse critique des approches classiques et contemporaines, et visant à articuler de manière systémique les dimensions structurelle, interactionnelle, cognitive et socio-discursive du processus communicatif. L’étude examine l’évolution des modèles communicationnels, identifie leurs fondements théoriques et leurs limites explicatives, ainsi que détermine les paramètres essentiels du processus communicatif. L’analyse met en évidence le passage progressif des schémas linéaires de transmission vers des conceptions interactionnelles et cognitives qui envisagent la communication comme activité située et coopérative. Toutefois, malgré la richesse des perspectives existantes, l’articulation systémique entre dimensions structurelle, interactionnelle, cognitive et socio-discursive demeure insuffisamment stabilisée, ce qui entraîne une fragmentation paradigmatique et limite la portée intégrative des modèles existants. L’article propose un modèle intégratif stratifié fondé sur l’interdépendance de quatre niveaux: structural (code, canal, bruit), interactionnel (rôles dynamiques des participants et rétroaction), cognitif (représentations mentales, inférences, connaissances partagées) et sociodiscursif (cadres institutionnels et culturels). La communication y est conçue comme un processus dynamique de co-construction du sens, dont le principe organisateur réside dans l’alignement progressif des représentations mentales des sujets communicants. Le modèle proposé offre un cadre conceptuel cohérent susceptible d’être mobilisé dans l’analyse des pratiques discursives contemporaines et dans des recherches interdisciplinaires ultérieures.
ГАЛУЗЕВЕ РЕМАРКУВАННЯ ТЕХНІЧНОЇ ЛЕКСИКИ В ПЕРЕКЛАДНІЙ ЛЕКСИКОГРАФІЇ 1960-Х РОКІВ (НА МАТЕРІАЛІ «УКРАЇНСЬКО-ФРАНЦУЗЬКОГО СЛОВНИКА» 1963 РОКУ)
У статті проаналізовано особливості галузевого ремаркування технічної лексики в перекладній лексикографії 1960-х років на матеріалі першого «Українсько-французького словника» 1963 року. Об’єктом дослідження є технічна та науково-технічна термінологія, зафіксована в реєстрі цього перекладного загальномовного словника, предметом – принципи її ремаркування, галузева диференціація та ступінь системності використання відповідних позначок. У роботі розглянуто кількісне представлення технічної лексики в цьому словнику, охарактеризовано типи галузевих ремарок (техн., ел., фіз., мат., мор., ав. та ін.), а також проаналізовано випадки комбінованого ремаркування, що відображають міждисциплінарний характер термінів. Порівняльний аналіз із академічними тлумачними словниками української мови – «Словником української мови» в 11 томах та «Словником української мови» у 20 томах – дав змогу виявити спільні й відмінні підходи до кваліфікації та ремаркування технічної лексики в словниках різного типу. Установлено, що в Українсько-французькому словнику 1963 року галузеве ремаркування виконує не лише ідентифікаційну, а й пояснювальну функцію, орієнтуючи користувача на сферу фахового вживання терміна, що не є типовим для перекладних загальномовних словників. Окрему увагу приділено технічним лексемам без галузевих позначок та причинам їхнього немаркованого подання. Зроблено висновок, що аналізоване видання посідає проміжне місце між перекладним і термінологічно орієнтованим словником, а його практика галузевого ремаркування відбиває лексикографічні та науково-технічні пріоритети доби. Результати дослідження можуть бути використані в подальших студіях з історії української лексикографії, термінографії, а також із проблем ремаркування спеціальної лексики.
ФОРМУВАННЯ ДОСЛІДНИЦЬКОЇ КОМПЕТЕНТНОСТІ СТУДЕНТІВ ШЛЯХОМ РЕАЛІЗАЦІЇ КРАЇНОЗНАВЧИХ ПРОЄКТІВ У КОНТЕКСТІ ПРИКЛАДНОЇ ЛІНГВІСТИКИ
У статті досліджено педагогічні умови формування дослідницької компетентності студентів німецької філології шляхом реалізації країнознавчих проєктів. Здатність до самостійної дослідницької діяльності є важливим елементом компетентнісної парадигми сучасної філологічної освіти і якісної підготовки майбутніх фахівців та науковців. Одним зі шляхів формування цієї здатності є запровадження дослідницьких проєктів різноманітного спрямування та тематики. Проєкти з країнознавчим компонентом, які унаочнюють зв’язок мови з соціокультурним середовищем, є актуальними та демонструють реальні та живі взаємозв’язки між культурними просторами, підвищують інтерес студентів до дослідницької діяльності у знайомих контекстах та сприяють популяризації вивчення іноземних мов та культур. Запровадження та втілення проєктів на актуальну країнознавчу тематику розглядається на різних етапах навчання в університеті та з урахуванням структурних компонентів дослідницької компетентності (когнітивного, операційно-діяльнісного, мотиваційного, рефлексивного тощо). Проєктна діяльність у сфері країнознавства обґрунтовується через особливий акцент на розвиток ключових компетентностей студентів та пропонується через інтеграцію в навчальні курси країнознавства, дискурс-аналізу та соціолінгвістики. В рамках описаного дослідження запропоновано модель-приклад країнознавчого проєкту для студентів, а саме „Deutsche Spuren in Ivano-Frankivsk“, на основі якого описано позитивні сторони реалізації схожих проєктів та проаналізовано ймовірні труднощі, які можуть виникати, особливо під час реалізації проєктів на початкових рівнях вивчення мови, а також на ранніх етапах дослідницької діяльності. Через рефлексію щодо втіленого проєкту окреслено майбутні перспективи схожих та інших досліджень і доведено, що поєднання прикладної лінгвістики та міжкультурного аналізу сприяє розвитку пошукової діяльності, критичного мислення, академічного письма та інтерпретації мовних явищ у соціокультурному контексті.
СОЦІОКОГНІТИВНІ МЕХАНІЗМИ ФУНКЦІОНУВАННЯ СПЕЦІАЛІЗОВАНОЇ ТЕРМІНОЛОГІЇ У ХУДОЖНЬОМУ ДИСКУРСІ: АНАЛІЗ РОМАНУ ДЖЕФРІ АРЧЕРА “COMETH THE HOUR”
У статті досліджуються соціокогнітивні механізми функціонування термінології у художньому дискурсі на матеріалі роману Джефрі Арчера “Cometh the Hour”. Актуальність дослідження зумовлена зростаючим інтересом сучасної лінгвістики до міждисциплінарних студій, що поєднують термінознавство та літературознавство. Інтеграція професійної термінології у художню прозу не лише збагачує семантичну структуру творів, але й створює нові смислові виміри, сприяє формуванню яскравих образів та посилює критику суспільних явищ. Джефрі Арчер, відомий своїм глибоким розумінням юридичної та політичної сфер, використовує спеціалізовану лексику як ключовий інструмент для розкриття сюжету, мотивації персонажів та створення реалістичної атмосфери. Метою роботи є з’ясувати, як терміни юридичної, фінансової, політичної та видавничої сфер виходять за межі своєї суто інформативної ролі та набувають наративних, інформативних, характеротворчих і стилістичних функцій у літературному тексті. Методологічною основою дослідження слугують теоретичні засади соціотермінологічної теорії у поєднанні з елементами класичного термінознавства Віденської школи. Застосовано методи кількісного, частотного та структурно-семантичного аналізу термінологічного корпусу, а також функціональний аналіз у контексті художнього наративу. Матеріалом дослідження слугував повний текст роману обсягом 432 сторінки, з якого було виокремлено та проаналізовано понад 329 термінологічних одиниць із чотирьох терміносистем. Результати дослідження демонструють, що у творі Арчера термінологія функціонує як багатоаспектний художній засіб: забезпечує інформативну функцію через створення реалістичного професійного середовища, виконує характеротворчу роль через окреслення мотивації та внутрішніх конфліктів персонажів, реалізує стилістичну функцію через набуття тропеїчного, зокрема метафоричного, значення. Установлено явище терміносистемного трансферу, коли терміни з однієї галузі набувають нових конотацій в іншій сфері, створюючи додаткові смислові пласти. Виявлено механізм метафоричного використання термінів. Дослідження підтверджує ефективність соціокогнітивного підходу для аналізу термінології у художніх текстах, оскільки цей підхід дозволяє врахувати контекстуальну залежність та динамічність термінологічних значень. Практична значущість роботи полягає у розробці методології аналізу хвилеподібного функціонування термінів в літературних творах жанру юридичного та фінансового трилера.
ЛЕКСИКО-СЕМАНТИЧНІ ОСОБЛИВОСТІ ВЕРБАЛІЗАЦІЇ БІОСОЦІАЛЬНОГО ЧАСУ В КОМЕДІЯХ ТІТА МАКЦІЯ ПЛАВТА
У статті здійснено комплексне лінгвістичне дослідження лексико-семантичної специфіки вербалізації біосоціального часу в комедіографічній спадщині Тіта Макція Плавта. Обґрунтовується доцільність застосування антропоцентричного підходу до аналізу темпоральних категорій, де на перший план виходить поняття «біосоціальний час» як дискретного процесу якісних змін соціальних ролей та правового статусу індивіда. На відміну від суто кількісних показників фізичного хроносу, біосоціальний час у текстах Плавта постає як єдність біологічного віку та соціальної діяльності, що регулюється системою цінностей і норм античного соціуму. На основі методу суцільної вибірки з 21 комедії сформовано лексико-семантичну групу (ЛСГ) «Вік», яка охоплює 23 лексеми (776 вживань). За допомогою польового моделювання структуровано досліджуваний сегмент латинської мовної картини світу, визначено архілексему aetas як ядро поля та ідентифіковано ключові лексико- семантичні підгрупи: «Дитинство», «Юність», «Зрілість», «Старість» та «Покоління». Аналіз системних зв’язків у межах ЛСГ дозволив виявити диференційовану синонімію вікових номінацій (наприклад, градацію в ряду puer – adulescentulus – adulescens), де вибір лексеми зумовлений не лише хронологічним віком, а й прагматичним контекстом соціальної (не)самостійності. Статистичний аналіз матеріалу дозволив виявити специфічну для плавтового дискурсу «поляризацію» часу: домінування маркерів старості (36,7%) та юності (21,8%) при майже повній відсутності номінацій зрілості. Доведено, що сюжетна напруга комедій базується на конфліктній антонімії лексем adulescens – senex, яка вербалізує фундаментальне протистояння між юридичною несамостійністю молоді та владною консервативністю глав родів. Особливу увагу приділено когнітивному потенціалу вікових номінацій як інструментів маркування ієрархічних зв’язків у системі patria potestas. Доведено, що опозиція adulescens – senex вербалізує не лише біологічну різницю, а й фундаментальний соціальний конфлікт між юридичною несамостійністю молоді та владною консервативністю глав родів. Описано функціонування термінологічної «драбини предків» (avus, proavus, abavus та ін.) як засіб відображення неперервності біосоціального часу та етичної відповідальності перед майбутніми поколіннями. Зроблено висновок, що біосоціальний час у Плавта є системою соціальних маркерів, які перетворюють плин природи на чітко регламентований «соціальний дизайн» людського життя.
КУЛЬТУРНИЙ ПЕРЕКЛАД І ФЕМІНІСТИЧНА АГЕНТНІСТЬ В УКРАЇНСЬКІЙ ДІАСПОРІ
Стаття присвячена аналізу взаємодії культурного перекладу та феміністичної агентності в інтелектуальному просторі української діаспори. У центрі дослідження перебуває переклад як форма культурного посередництва, що забезпечує міжнаціональну циркуляцію української літератури, ідей та історичних наративів. Теоретичною основою роботи слугують підходи феміністичного перекладознавства, сформульовані Шеррі Саймон та Луїзою фон Флотов, а також концепція «діаспорного простору», запропонована Автар Бра. У статті переклад розглядається не лише як мовна операція, а як складний культурний процес, у якому поєднуються питання гендеру, етнічної ідентичності та колективної пам’яті. Особлива увага приділяється ролі жінок-перекладачок, редакторок і дослідниць у формуванні міжкультурних інтелектуальних мереж української діаспори. Показано, що перекладацька діяльність у діаспорному середовищі виконувала не лише функцію культурної репрезентації, але й сприяла переосмисленню літературного канону, зокрема через актуалізацію жіночого письма та введення феміністичних теоретичних підходів у дослідження української літератури. У цьому контексті переклад виступає інструментом культурної інтерпретації та символічної репрезентації української культури у світовому інтелектуальному просторі. Дослідження демонструє, що переклад у діаспорі є важливим механізмом збереження культурної пам’яті та водночас простором формування нових інтерпретацій національної ідентичності. Таким чином, перекладацькі практики української діаспори постають як динамічний процес культурної трансляції, у якому гендерна перспектива відіграє ключову роль у формуванні сучасних інтерпретацій української літератури та культури в глобальному контексті. Таким чином, перекладацькі практики української діаспори постають як динамічний процес культурної трансляції, у якому гендерна перспектива відіграє ключову роль у формуванні сучасних інтерпретацій української літератури та культури в глобальному контексті.
СИНТЕТИЧНІ ТА АНАЛІТИЧНІ ЗАСОБИ ТВОРЕННЯ ЛАТИНСЬКОЇ ТЕРМІНОЛОГІЇ ТРАНСПЛАНТОЛОГІЇ: СТРУКТУРНО-ЕТИМОЛОГІЧНИЙ АСПЕКТ
У статті досліджуються синтетичні та аналітичні засоби творення латинських базових термінів підмови медицини «трансплантологія». В рамках наукового пошуку увагу зосереджено на структурно- етимологічному аналізі ключових термінів, визначених Законом України № 2427-VIII, зокрема: трансплантація, анатомічні матеріали, донор та реципієнт. Встановлено, що за структурою досліджувані латинські терміни поділяються на синтетичні (однослівні) та аналітичні (багатослівні) одиниці. Серед однослівних похідних термінів переважають такі структурні класифікації: 1) коренева морфема + суфікс (donator, oris m); 2) префікс + коренева морфема + суфікс (transplantatio, onis f); 3) комбінація греко-латинських терміноелементів, де кінцевий компонент несе основне значення, а препозитивна складова уточнює й конкретизує його (xenotransplantatio, onis f). Доведена високопродуктивність аналітичних термінологічних одиниць. На відміну від синтетичних, вони конкретизують значення основної термінологічної одиниці за рахунок додаткових залежних компонентів (прикметників, іменників, іноді дієприкметників). За структурою розглянуті терміни переважно є двослівними, сконструйованими за синтаксичними моделями «іменник + прикметник» (transplantatum vasculare) або «іменник + іменник» (transplantatum cartilaginis). В етимологічному аспекті проведено порівняння латинської термінології з англійськими відповідниками. Зазначено, що попри тенденцію домінування англійської мови в медицині, її ключові терміни у сфері трансплантології є похідними від міжнародної латинської термінології (transplantatum ─ transplant); в окремих випадках спостерігається поєднання іншомовного і національного елементів (allograft).
КОМУНІКАТИВНІ СТРАТЕГІЇ ТА ТАКТИКИ ВПЛИВУ В СУЧАСНОМУ МІЖНАРОДНОМУ ПОЛІТИЧНОМУ ДИСКУРСІ: СТРАТЕГІЯ САМОПРЕЗЕНТАЦІЇ
Статтю присвячено дослідженню стратегії самопрезентації як однієї з ключових компонентів комунікативного впливу в сучасному міжнародному політичному дискурсі. Увагу зосереджено на тактиках реалізації комунікативної стратегії самопрезентації у промовах відомих політиків. Матеріалом слугують тексти п’яти спеціальних звернень, виголошених у межах 56-го щорічного Всесвітнього економічного форуму в Давосі (19–23 січня 2026 р.): президента Єврокомісії У. фон дер Ляєн, президента США Д. Трампа, президента Франції Е. Макрона, прем’єр-міністра Канади М. Карні та президента України В. Зеленського. Загальний обсяг корпусу становить близько 25 000 слів. Здійснено комплексний аналіз комунікативних тактик стратегії самопрезентації, реалізованих у зазначених промовах, та висвітлено у межах статті найпотужніші з них. Згадано й деякі мовні та мовно-стилістичні засоби, що підсилюють ефект застосованих тактик. У дослідженні застосовано прагмалінгвістичний аналіз, метод критичного аналізу дискурсу, контекстуальний та зіставний методи, які допомогли не лише виявити та окреслити досліджувані феномени, але й порівняти змістовну, функціональну та інтенційну природу тактик. Аналіз засвідчив, що всі п’ять мовців реалізують стратегію самопрезентації, однак послуговуються різними домінантними тактиками, що відображають як їхні індивідуальні риси, так і геополітичне становище представлених ними держав та інституцій. Серед найпотужніших виявлено тактики самопросування, суб’єктивного та об’єктивного інформування, трансференції, ототожнення мовця з країною, народом або міжнародною інституцією, демонстрації професійності та соціальної взаємодії. У межах реалізації окреслених тактик було зафіксовано такі мовні засоби, як анафора, антитеза, гіпербола, риторичні запитання, афоризм, розгорнута алюзія, паралелелізми та ін. Ці засоби увиразнення слугували підсиленню ефекту згаданих тактик зокрема та стратегії самопрезентації загалом.
ПСИХОЛОГІЧНА ДЕТАЛЬ ЯК ОДИН З ОСНОВНИХ ЗАСОБІВ ВТІЛЕННЯ ПСИХОЛОГІЗМУ В СУЧАСНІЙ ЛІТЕРАТУРІ (НА МАТЕРІАЛІ РОМАНУ ІРВІНА ШОУ «TWO WEEKS IN ANOTHER TOWN»)
Проблема психологізму як однієї з ключових характеристик сучасної художньої літератури є актуальною темою поточних наукових розвідок. Це явище вивчається як у контексті конкретних літературних творів, так і як універсальна властивість художньої літератури. Метою статті є виявлення психологічних деталей у романі Ірвіна Шоу «Two Weeks in Another Town», визначення їх ролі та шляхів перетворення їх на базові елементи для побудови психотипу героя. У романі Ірвіна Шоу «Two Weeks in Another Town» психологічна деталь відіграє ключову роль у висвітленні особливостей внутрішнього світу головного героя Джека Ендруса, стає інструментом виявлення прихованих емоційних станів, тривог та механізмів психічного реагування. Виділено дві наскрізні психологічні деталі: дзеркало і кров. Слово mirror зустрічається у тексті роману 32 рази, і кожна поява цієї деталі маркує момент психологічної напруги. У перших сценах дзеркало виконує тілесно-біографічну функцію, фіксуючи фізичний стан Джека і провокуючи стурбованість Джека, кінозірки в минулому, теперішнім станом його зовнішності. Його юнацьке захоплення власним тілом в минулому контрастує з повоєнним уникненням дзеркал, що відображають травми війни, втрату молодості та дискомфорт від фізичних змін, закладаючи в підтекст одну з провідних тем роману – криза середнього віку, та ключовий внутрішній конфлікт героя – конфлікт між минулим і теперешнім, а також квінтесенцію його психологічного стану на момент зустрічі з Веронікою – невдоволення собою теперішнім. У розповіді ліфтера розширюється функція цієї деталі до символу травми, до знаку руйнівної сили минулого. Дзеркало остаточно перетворюється на символ руйнівної сили після розриву з Веронікою і краха багаторічної дружби з кінорежисером, спільна робота з яким колись зробила Джека кінозіркою. Слово blood зустрічається у тексті роману 46 разів. Це описи кровотечі, відчуття крові на обличчі і тілі героя, криваві плями. Кров як психологічна деталь, виконує роль психологічного маркера – ознаки внутрішнього надлому, болю, розкриває внутрішню драму Джека – його постійну боротьбу між пристрастю і почуттям обов’язку, його болісні коливання і намагання зрозуміти, чи правильний крок він зробив. Психологічні деталі структурують внутрішній світ героя, виявляючи його психологічні стани і реакції. Вони мають функцію кодування. За допомогою психологічних деталей в підтекст закладаються основні теми і конфлікти роману. Значення і функція психологічної деталі може розширюватися в ході оповіді. Психологічна деталь може також виводити на психологічні узагальнення. Таким чином, психологічна деталь є одним з ключових засобів втілення психологізму в сучасній прозі.
ПЕРСОНАЛІЗАЦІЯ ВТРАТ ЯК ЕЛЕМЕНТ ФОРМУВАННЯ НАРАТИВУ СВІДЧЕННЯ І ПАМ’ЯТІ У ПОЕЗІЇ ЗБІРКИ «ВІРШІ З БІЙНИЦІ» МАКСИМА КРИВЦОВА
У статті розглянуто особливості репрезентації воєнного досвіду в сучасній українській поезії, формування у ній наративу свідчення і пам’яті. Проаналізовано поезію збірки Максима Кривцова «Вірші з бійниці», де осмислюється війна не як статистика чи хронологія подій, а як сукупність індивідуальних історій життя окремих людей. Особливу увагу приділено механізмам персоналізації втрат завдяки деталізації особистої інформації про кожного, хто пройшов горнило війни: їх мирного життя, біографічним елементам, рисам характеру, роду діяльності до війни, які контрастують з трагічним фіналом. Акцент зроблено на ліричному героєві, який у поезії виступає й очевидцем подій, і їх учасником, і водночас фіксатором. Таке мовлення зумовлює особливу природу поетичного слова, яке балансує на межі між художньою умовністю та документальністю, певною репортажністю, набуваючи рис свідчення. Встановлено, що фрагментарна композиція та перераховування імен посилюють меморіальний вимір самих текстів, а біблійні алюзії, мотиви, образи та символи, інтертекстуальні паралелі у проаналізованих творах розширюють культурний і міфологічний контекст. Індивідуальний досвід у ліриці набуває узагальненого значення завдяки поєднанню особистого і сакрального вимірів. Відповідно поезія постає не лише формою художньої рефлексії, але й інструментом формування національної пам’яті, причому так, що персоналізована історія кожного загиблого стає складником спільного наративу. Художній текст Максима Кривцова виконує не лише естетичну, а й етичну, меморіальну функцію: називання імен стає формою опору знеособленню і забуттю, які неминуче супроводжують війну, а поезія – актом історичного свідчення та способом збереження людяності в умовах війни, етичної відповідальності перед загиблими. Доведено, що поетикальні стратегії, використані автором, структурують наратив свідчення і пам’яті, фіксуючи конкретний досвід, тілесні ушкодження, деталі розрухи, які спричинила війна, перетворюючи текст на форму художнього документування. У такий спосіб поезія постає не лише способом осмислення травми, а й механізмом її культурного опрацювання та передачі наступним поколінням.
ЕКОЛІНГВІСТИЧНА СВІДОМІСТЬ: ФОРМУВАННЯ, ДИНАМІКА, ІНТЕРПРЕТАЦІЙНА МОДЕЛЬ
Статтю присвячено теоретико-методологічному осмисленню поняття еколінгвістичної свідомості та розробці інтерпретаційної моделі її аналізу в медійному дискурсі. У межах дослідження еколінгвістична свідомість розглядається як динамічна система ціннісно-мовних орієнтацій і когнітивно-прагматичних механізмів інтерпретації, що формується під впливом соціокультурного та медійного контекстів і відображає рівень етичної відповідальності мовця в публічній комунікації. Особливу увагу зосереджено на процесах формування, функціонування та трансформації еколінгвістичної свідомості в умовах сучасного німецькомовного медіапростору, зокрема в контексті висвітлення міграційної тематики як соціально чутливої проблематики. Дослідження здійснено на засадах міждисциплінарного підходу, що поєднує інструментарій когнітивної лінгвістики, семантичної теорії, прагмалінгвістики, соціолінгвістики та еколінгвістики. У межах семантичного рівня проаналізовано метафоричні моделі репрезентації міграції та їхній вплив на формування інтерпретаційних рамок; когнітивного – фрейми осмислення соціально значущих явищ; прагмалінгвістичного – комунікативні стратегії мовного впливу, зокрема залякування, заохочування та апеляції до моральних норм; соціолінгвістичного – реакції аудиторії у коментарному дискурсі та їхню залежність від типу медійного фреймінгу. Матеріалом дослідження слугують публікації провідних німецькомовних медіа та приклади онлайн-дискусій, що мають ілюстративно-аналітичний характер і спрямовані на демонстрацію аналітичного потенціалу запропонованої моделі. Результати дослідження дозволяють окреслити ключові вектори інтерпретаційної моделі еколінгвістичної свідомості та продемонструвати взаємозв’язок між мовними засобами, механізмами фреймінгу та формуванням оцінних установок реципієнтів. Показано, що медійний дискурс не лише відображає наявний рівень еколінгвістичної свідомості, а й активно впливає на її трансформацію, сприяючи як гуманізації публічної комунікації, так і посиленню поляризаційних тенденцій. Запропонована інтерпретаційна модель може бути використана як аналітичний інструмент для подальших емпіричних досліджень у межах еколінгвістики та медіалінгвістики.
ПРОБЛЕМИ ПЕРЕКЛАДУ ТЕРМІНОЛОГІЇ AGILE: АНГЛО-УКРАЇНСЬКІ ПАРАЛЕЛІ
Стаття присвячена дослідженню перекладознавчих проблем, що виникають при відтворенні термінології Agile-методології з англійської мови українською. Актуальність дослідження зумовлена стрімким поширенням Agile-підходів в українському IT-середовищі та відсутністю усталеної нормативної бази для україномовної фахової термінології у цій галузі. У результаті дослідження виокремлено сім основних перекладацьких стратегій, що застосовуються при відтворенні Agile-термінології українською мовою: транскрипція та транслітерація, калькування, описовий переклад, збереження англомовного оригіналу без перекладу, адаптивний переклад, модуляція та змішана стратегія. Встановлено, що вибір між стратегіями визначається сукупністю чинників: структурою терміна, ступенем його вкоріненості в професійному середовищі, жанром тексту та рівнем підготовленості цільової аудиторії. Детальний аналіз найбільш проблемних термінів засвідчив, що основні труднощі зосереджені не на рівні форми, а на рівні змісту: формально коректний переклад може спотворювати концептуальне наповнення терміна або породжувати небажані асоціації із суміжними поняттями. Зокрема, з’ясовано, що окремі терміни не мають адекватних україномовних відповідників через специфічне термінологічне значення, відмінне від загальномовного; деякі одиниці демонструють найвищий ступінь варіативності перекладів серед досліджуваного матеріалу; а ряд термінів фактично функціонує як інтернаціоналізми попри наявність калькованих відповідників. Виявлено, що україномовна Agile-термінологія перебуває у стані активного формування: для більшості термінів одночасно функціонують кілька конкурентних відповідників, відсутня єдина нормативна база, а перекладацька практика залишається непослідовною. Обґрунтовано необхідність створення спеціалізованого україномовного глосарія Agile-термінології та розробки єдиних редакційних стандартів для локалізованих текстів. Перспективи подальших досліджень пов’язані із залученням матеріалу інших Agile-фреймворків, зіставним аналізом у слов’янських мовах та лінгводидактичним аспектом використання Agile-термінології у викладанні перекладу і ділової англійської мови.
ЕПІТЕТ І ПОРІВНЯННЯ ЯК КОГНІТИВНО-ДИСКУРСИВНІ МОДЕЛІ ОБРАЗНОСТІ ТА ОБ’ЄКТИ ПЕРЕКЛАДОЗНАВЧОЇ РЕКОНСТРУКЦІЇ (НА МАТЕРІАЛІ СУЧАСНИХ АНГЛІЙСЬКОМОВНИХ РОМАНІВ)
Статтю присвячено комплексному аналізу епітета й порівняння як когнітивно-дискурсивних моделей образності в сучасному англомовному романі ХХ–ХХІ століття (романи «Щиголь» Д. Тартт, «Крадійка книжок» М. Зузака та «За лаштунками музею» К. Аткінсон) та принципів їх відтворення в українському перекладі. Вихідною є теза про те, що зазначені тропи функціонують не лише як стилістичні прикраси, а як механізми концептуалізації досвіду, профілювання ознак і формування оцінних смислів у структурі художнього тексту. Теоретико-методологічну основу дослідження становить інтеграція положень когнітивної лінгвістики, лінгвостилістики, теорії дискурсу сучасного літературознавства та перекладознавства. У статті уточнено когнітивний статус епітета й порівняння як способів концептуального структурування дійсності,, окреслено їх роль у моделюванні інтерпретаційного простору художнього дискурсу та визначено критерії розмежування конвенційних і авторських образних конструкцій. Проаналізовано їх текстотвірні, оцінні й характерологічні функції в організації художнього світу твору, зокрема у формуванні індивідуально-авторської картини світу. Обґрунтовано, що для адекватного відтворення індивідуального авторського стилю переклад цих тропів передбачає реконструкцію концептуальної моделі образу, а не лише формальне відтворення його лексико-граматичної структури. На матеріалі сучасних англомовних романів здійснено систематизацію основних стратегій перекладацької реконструкції епітета й порівняння: збереження тропу із максимальною передачею образності; трансформацію із частковою зміною когнітивних доменів; заміну іншим образним засобом; опущення у випадках стилістичного перевантаження; ретропеїзацію як компенсаторний механізм відновлення образності в іншому фрагменті тексту. Встановлено, що складність перекладу авторських тропів зумовлена їх значним когнітивним, прагматичним і текстотвірним навантаженням, оскільки саме вони формують емоційно-естетичний ефект і забезпечують цілісність художнього сприйняття. Доведено, що адекватність перекладу визначається здатністю відтворити концептуально-оцінний потенціал образу та забезпечити функціонально рівноцінний вплив на реципієнта перекладу.
ПРАГМАТИЧНІ ФУНКЦІЇ МЕТАФОРИ ТА САТИРИЧНОГО ГУМОРУ В МЕДІАДИСКУРСІ
Ця стаття досліджує, як метафора та сатиричний гумор прагматично функціонують у воєнній журналістиці, спираючись на цільовий корпус текстів The Economist про війну в Україні. Дослідження ставить три запитання: (1) які метафоричні фрейми домінують у відібраному висвітленні, (2) як у ці фрейми інтегрується сатиричний гумор і (3) який комунікативний ефект вони створюють для читача. Для дослідження використовувався метод контент аналізу та метод дискурсивно-функціональної категоризації. Теоретичну базу становить інтеграція Ґрайсової теорії імплікатур, Теорії релевантності та аналізу концептуальної метафори. Матеріал охоплює 27 статей журналу The Economist про війну в Україні, з яких для детальної інтерпретації відібрано 15 найбільш показових прикладів. Результати показують, що метафора і сатиричний гумор не є декоративними засобами: вони структурують інтерпретацію та спрямовують оцінну позицію. Виявлено п’ять повторюваних прагматичних функцій: делегітимація ворожих діячів і практик обходу санкцій; компресія складних геополітичних процесів у когнітивно економні схеми; приписування відповідальності в переговорних процесах; мобілізація солідарності й стійкості в умовах інфраструктурного стресу; а також калібрування скепсису щодо дипломатичного оптимізму. Особливо частотними є домени-джерела «гра», «погода», «комерція/логіка бренду», «хижацтво/полювання» та «міфічна персоніфікація». Сатиричний гумор зазвичай з’являється у стратегічно коротких, високоефектних фрагментах, проявляючись через іронічне найменування, неконгруентні аналогії та «чорний» гумор, що підсилює когнітивний ефект зберігаючи при цьому насиченість журналістського матеріалу. Дослідження стверджує, що у висвітленні війни сатиричний гумор найефективніший тоді, коли він вбудований у метафоричне фреймування, а не подається як відверте висміювання. Таке гібридне фреймування одночасно інформує й оцінює, впливаючи на те, як читачі роблять висновки про нагальність, достовірність і моральну асиметрію.